Je to o přirozenosti.
Styl by měl být přirozený.
Nenucený.
Pohodový. - Pohodový.
Během mých cest ať už v Hong Kongu, nebo v Tokiu.
Oblékala jsem si různé věci a tak vznikl můj styl.
Co mám teď říct?
Řekni, co chceš, ohrom mě.
Zarezervovali jsme si zájezd do Káthmándú s cestovkou,
ale musela jsem to na poslední chvíli zrušit.
Dheeraj musel náhle ke zkouškám, víš?
Víno?
Až tam půjdeš, co si objednáš? Jogurt?
Ne, piju sodu s čerstvou limetkou.
Ale to ne! Chardonnay!
Co?
Je to název vína. Chardonnay. Ročník Chardonnay.
Chadonny.
Ne Chadonny. Je to Chardonnay.
Chardonnay.
Cha... Chardonnay.
Chardonnay. - Jo.
Sklenici, nebo láhev, madam?
Chceš, abych omdlela?
Prostě řekni láhev...
Láhev.
Takhle rozvíříš víno.
Přivoníš si k němu.
Ochutnáš.
Jeden doušek.
Ve tvých očích musí být vidět, že degustuješ víno každý den.
Hele, poslyš.
Už jsi pila víno s někým jiným než s otcem Samara?
Holka! Ty jsi tak naivní!
Víš, co? Teď se cítím nějak divně uvnitř.
Jak divně?
Co když mě prokoukne? - Uvolni se, klídek.
Popíjej víno.
Víno tě opojí
a v opojení je...?
Romantika! Ano. - Romantika?
Víš, co je romantika?
Romantika... Romantika...
Není jako Bollywoodské písně, že? - Ne.
Nebo přání na Valentýna? To taky není romantika?
Dobře, tak co je romantika?
Nayantara... Tvoje jméno zní jako báseň.
Já se jmenuji Alka.
Zní to jako kosmetický salón Alka.
Kosmetický salón Alka.
Tys právě přijela z Dubaje, že?
Halo! Ahoj.
Čekám tu na autobus.
Ne, jsem kousek od zastávky.
Potkala jsem tu kamarádku. Alku.
Zdravím.
Samar a její syn Dheeraj chodí do stejné školy.
Ozvali už se ti z banky?
Raději ti pak zavolám, až odejde.
Dobře.
To je jak z Mahabharaty.
Jak to?
Postava Vidura. Sledoval celou válku z dálky.
Jak? V televizi!
Jaký rozdil mezi dřívějškem a dneškem?
Dřív operovali jen tak a dnes?
Dnes máme chirurgii.
A co ještě máme?
Letadla!
Aha...
Holka, jsi na FB? - FB?
O čem mám mluvit? - Proč? O čemkoliv.
O politice, o sportu, o jídle, o módě.
To bych nezvládla.
Nemám žádné přátele. Až na paní Malhotru, víš?
Ta která je v D 206.
Její syn a Samar...
Stačí ti tolik? - Ano.
Ti chodí spolu na karate.
Ale mé rozhovory s ní, jsou pořád: Černý pásek, žlutý pásek.
Když je nemocná, tak jaké leky by měla brát.
O tomhle s ním nemůžu mluvit, že?
Voda už vaří.
A víš, že u nás v domě bude dívčí večírek?
Pozvali mě, ale nepůjdu tam. Víš proč?
Nejdřív bych měla uvařit domácí jídlo vzít ho tam sebou
a pak poslouchat jejich řeči o oblečení, o manželích.
Ale ne, nejde vypnout plyn.
Lednička, mikrovlnka, je toho moc pozapínaného...
Co když na mě sáhne? - Proč jako?
V 10. třídě na mě sáhl ze zadu.
Co když to tentokrát udělá zepředu?
Pověz mi, proč by to dělal?
Není nevzdělanec. Je to ředitel velké společnosti.
Má určité vychování, víš?
Stalo se ti to někdy? - Proč se mě pořád vyptáváš?
Chtělas poradit a já ti nějaké rady dám.
Cítím se jako při zkouškách. Nevím, co jsem si myslela.
Neměla jsem to přijmout.
A ten Girish, ukázalo se, že je to pěkný chytrák.
Co když je to past? Nemyslím si, že je to pro mě vhodné.
Víš ty co? Tak ho nech jít.
Co? - Ano.
Proč být tak vynervovaná kvůli ničemu?
Měla by sis to užít. Ne se bát. Zapomeň na to.
Už je čas, abych vyzvedla Samara z Karate.
Nedáš si ještě šálek čaje? - Ne, už to stačilo. Odcházím.
Ahoj, měj se.
Dodělej si svou práci a pošli mi číslo na tu čistírnu. Ahoj.
Facebook, je fakt divný. Staří známí, nové tváře.
Proč?
Dostala jsi žádost od svého kluka?
Ne, není to můj kluk. Chodili jsme spolu do školy.
Jo ták...
Měli jsme spolu jenom oční kontakt
a teď ho po tolika letech vidím na Facebooku.
Víš co? Říká, že jsem se mu ve škole líbila. Chápeš to? Pitomec.
Líbila ses mu? - Ano.
To je milé a co on tobě? - Mně?
Ne! Jenom s ním chatuju.
Já napíšu dva řádky a on odstavec.
Je to příjemné.
Nepřekračuj hranice chatování.
Já vím. - Jo?
Pokud zapneš webkameru ujisti se, že máš na sobě šátek.
Ano. - Nikdy nevíš, co se dnes dostane na porno.
Jen řekni ahoj, čau, měj se a nasrat.
Já ho zatím ignoruji, ale druhý den mi poslal píseň. Chápeš?
Nic takového jsem nikdy neslyšela.
Ten tvůj žije v Malajsii?
Ano, v Kuala Lumpuru.
Musíš pořád cestovat po světě, že?
Jedna nebo dvě cesty do zahraničí za rok.
Příští rok, Amerika a Disney Land.
Samarova volba.
Každé dítě by mělo aspoň jednou navštívit Disney land.
Jo, to je pravda.
Nová místa, nové hotely.
Miluji vůni pětihvězdičkového hotelu.
Kdyby to bylo na mě, zůstala bych celý život v pětihvězdičkovém hotelu.
Když jsme žili v Dubaji, mohla jsem se procházet v přístěnku.
Velikost zdejších bytů je jako velikost tamního balkónu.
Dovedeš si to představit?
Tak proč jsi to všechno opustila a přijela sem?
Proč?
Lidé se do Indie vrací.
Nechci žít kdekoliv jako druhořadá občanka.
Samare! Buď opatrný!
Let musí být pořádně drahý, že?
Z Malajsie do Bombaje?
Závisí to na jeho podnikání, nebo na příjmech?
Spíš na podnikání.
Nemusí si to sám platit, firma to za něj zaplatí, že?
Ale přesto, přiletí jenom na jednu noc.
Alko?
Chci ho vidět... ...aspoň jednou.
Setkáš se s ním takhle oblečená? - Proč?
Ještě ne. Ještě ne. Čekej, čekej.
Teď!
Můžu? - Můžeš.
No téda...
Nyní vypadáš jako ten, kdo přiletí z Kuala Lumpuru. - Ano...
Ach. Něco pro tebe mám.
S tímhle budeš ještě krásnější.
To musí být drahé. - To je.
Od nějakého retro návrháře.
Mám to ze Singapuru. Musela jsem se s Rishim hádat, aby to koupil.
Díky tomu je cennější.
Chardonnay. - Chardonnay.
Kolik jsem dlužná, bratře?
To si nechte.
Nebyli jsme sousedé moc dlouho.
Řekl jí: "Nikdy jsem tě nedokázal udělat šťastnou."
Mlátil ji metlou, botama, vším, co měl po ruce!
Půjčky, půjčky. Peníze, peníze. O ničem jiném se nebavili.
Ale proč musel zabít svého malého synka?
Bohatí lidé se neumějí vypořádat se ztrátou peněz.
Jak se ten chlapec jmenoval?
Samar.
Zrovna se vrátili z Dubaje.
Víte. Měli obrovský dluh.
Střílel jen manžel. Dítě a jeho žena jsou mrtví.
Sklenici Chardonnay.
Předkrm? - Ano, cokoliv.
Dáme si tedy bruschettty. Děkuji. - Dobře, pane.
To je krásný náhrdelník. - Ano.
Je retro. Koupený v Singapuru. - Moc pěkný.
Takže hodně cestuješ?
Obvykle jednu, dvě cesty do zahraničí za rok.
Potěšení z podnikání.
Vlastně, víš, ty co? Moc...
Děkuji.
Občas mám tolik práce, že se může bavit jen přes Facetime.
V hotelech jsou bazény.
Děti mají v pětihvězdičkových hotelích tolik možností.
Kdyby to bylo na mě, strávila bych v pětihvězdičkových hotelech celý život.
Já to mám opačně.
Když vstoupím do pěti hvězd, cítím se divně.
Všechno tam považuji za falešné, výtahy, hudbu,
vodu,
nikdo se tam necítí jak u rodiny,
všichni vám jen posluhují.
Sakra, je to vše jen práce.
Nejdřív se mi tento životní styl líbil.
Užíval jsem si ho, ale...
teď z toho všeho cítím prázdnotu.
Víš, co se mi líbí?
Mám rád jednoduchost.
Možná dobrý seriál v TV.
Milou ženu.
Děti doma dělající domácí úkoly, zatímco já se dívám na TV.
Pak mě rozčílí zvuk, který vydá vařič z kuchyně.
Chápeš?
Prostě jen jednoduchý život, obyčejný.
A víš co? Příští rok jedeme do Ameriky.
Do Disney Landu, Samarova volba.
Je to tak Girishi,
že každé dítě by mělo aspoň jednou navštívit Disney Land, ne?
Jo.
Na zdraví. - Na zdraví.
Přeložil Tuax. (tuax@centrum.cz)